Vi hade roligt då vi gjorde de här. Titta hur ung du såg ut, Albert.
Det var innan jag var far till sju barn.
Det där är du som spädbarn, Vicky.
–Vem är barnjungfrun? –Det är ju jag.
Vicky har rätt. Du ser inte ut som en drottning.
Självklart inte.
Mamma, Bertie stoppar en kula i Affies näsa.
Affie, stå still!
Bertie!
–Ska du göra din bror illa? –Det är ett experiment.
Bertie, nu lämnar du din bror i fred!
Sätt dig!
Vicky...ta med dig dina syskon. Din mamma mår inte riktigt bra.
–Gör det nya barnet henne arg? –Hon mår säkert bättre snart.
Det är inget fel på mig!
–Lord Palmerston? –Ers höghet, vilket oväntat nöje.
–Officiella sysslor? –En bal till dopet. Det är modet.
–Är jag värderad nog att bli bjuden? –Det återstår att se.
Högt värderade blir bjudna.
Det nya myntet får värdet ett tiondels pund.
Det är ett steg mot ett modernt decimalsystem.
Vi har alla tio fingrar. Systemet verkar logiskt.
Ja, men decimalkomma är irriterande.
Tolv är lätt att dividera, inte tio.
Ja, men decimalsystemet fungerar utmärkt på kontinenten.
De är kanske bättre på uträkning.
–Ett nytt mynt förtjänar en ny bild. –Folk kan få något vackert i fickan.
–Jag vill vara med i utformningen. –Självklart, sir.
–Vad ska det nya myntet heta? –"Helt onödigt."
Allt jag ber om är att ni ser på mig som på Irland.
Jag går klädd i livré, men är samme man. Inget har förändrats.
–Exakt. Jag är fortfarande gift. –Med en man som inte förtjänar er.
Vill ni att jag ordnar med en oljelampa om ljuset inte räcker?
Jag är orolig att Joseph här ska skvätta stearin på er.
Arthur.
Alice.
Eleanor.
Affie.
Ni kommer förstås ihåg Bertie och Vicky.
Ta emot den här boken med etsningar för att ha ert hjärta nära oss.
Du är så lik din far, min kära.
–Bertie, buga för morbror Leopold. –En mus!
Kronprinsen tar efter den andra sidan av familjen.
Ja, det är vad jag alltid säger. Bertie är en i huset Hannover.
Morbror.
Känner ni inte igen, Feodora?
–Hon är praktiskt taget er granne. –Feodora. Naturligtvis.
Vilket oväntat nöje att se dig här, hertiginnan.
Jag vet ju hur mycket du har att göra på palatset.
Drottningen har varit ur slag efter förlossningen.
Hon vill ha mig till hands. Jag kan inte vägra.
Sant.
Det är trevligt för dig, min kära, att ha så mäktiga vänner.
Du är alltid mitt i smeten.
Premiärministern och lord Palmerston är ju alltid på palatset.
–Inte sant? –Ja, de springer ut och in.
Jag har funderat på din klänning till dopet.
Har du?
Jag tycker att du ska gå som min farmor.
Hon blev målad av Gainsborough.
Jag har en miniatyr här.
Hon var vacker.
London News, sir?
BILDER PÅ HOVET
Vad skvallrar ni om?
Gud i himlen!
Vad är det?
BILDER PÅ HOVET
Våra privata bilder!
Tryckeriet måste ha sålt plåtarna. De var privata. Vilket svin!
Min stackars syster, jag hoppas att du inte blir alltför upprörd.
Vad är fel med ett bad?
Även en kvinna med era politiska åsikter, miss Turner–
–måste inse att landet behöver en regent, inte en bagarhustru.
Tack för inbjudan till balen.
Mrs Hudson är mycket tacksam.
Jag är van vid hårda tag, men hon saknar societetslivet.
Adjö.
Jag skrämde visst bort mr Hudson.
Ni vet väl att han är svindlare? Det förvånar mig att se er rida ihop.
Är inte ni på palatset med premiärministern?
Han trodde att han klarade sig bättre själv. Han har nog rätt.
Men det vore olägligt om de upptäckte en gemensam fiende.
Jag vet inte om det är brottsligt.
Han sålde tryck av era etsningar. Ni bad honom trycka dem.
–Ni kan begära skadestånd. –Skador?
–Skador på ert goda rykte. –Min värdighet har inget pris.
Därför är anmälan inte tillrådlig.
–Vi måste kunna göra något. –Jag förstår kvalen...
Det är mer än så! Det är förräderi!
Jag vet inte om en domare skulle hålla med. Det är familjebilder.
–Vad föreslår ni? –Det finns tyvärr inget att göra.
Ni bör kanske välja tryckeri med mer omsorg.
–Antyder ni att det är vårt fel? –Nej, men...
Audiensen är slut, premiärminister.
Musen lilla.
Tycker du om ditt nya bo?
Bertie?
–Lektionen? –Tråkig.
Ibland måste man göra saker man inte vill.
Då hoppas jag att mamma dör snart så att jag blir kung.
Det var hemskt sagt, Bertie!
Kom hit.
Kila iväg nu.
Bertie är så lik Drina i den åldern.
Jag undrar om humöret är medfött.
Jag vet förstås inget om sådant, men det gör kanske en expert.
Hur ska folk tro på det här när de kan se er se ut så här?
Monarkin ska ha mystik–
–inte visas upp som ett allmänt skådespel.
En mans brister uppfattas som en del av karaktären.
En kvinnas är bevis på hennes olämplighet.
Skulle inte bilden av dig vara mer majestätisk här–
–om du bar krona?
Ja, men på mynt är monarken alltid utan huvudbonad.
Men du är undantaget, Victoria, på så många vis.
–Vad klär du dig i på balen, Sophie? –Det är hemligt, ers höghet.
Du kan inte ha hemligheter för mig.
Jag ska gå som den nionde hertiginnan efter Gainsboroughs porträtt.
–Det var min makes idé. –Nionde hertiginnan...
Var det inte en historia om henne?
Det är väl roligt att hertigen visar intresse?
Jag antar det, ers höghet.
Jag ser åtminstone ut som en drottning i den här.
De där hemska bilderna...
Om du känner att du inte vill visa dig, klarar Albert och jag nog det.
Du vill säkert visa alla att jag är oförmögen att uppfylla mina plikter.
Jag försöker bara stötta dig, Drina.
Ers nåd...
Jag hörde att han vill att ni går som den nionde hertiginnan.
Hon var en Cavendish, så vi visste allt om henne på Chatsworth.
Hon tog en älskare i uselt äktenskap.
När hertigen fick veta det tog han barnen ifrån henne–
–och hon tog sitt liv.
Jag tror att din make försöker förödmjuka dig, Sophie.
Det var inte meningen att störa ers majestät.
När jag steg upp på tronen...
...brukade man kalla mig "liten flicka".
Och nu kommer man att kalla mig...
Nu kallar de mig "barnjungfru".
Ingen drottning har fått barn under tiden på tronen.
Jag har fått sju.
Sju.
Nej. Nej, de...
De skrattar åt mig.
Jag kan höra dem.
Jag vet inte vilka de är, ers höghet–
–men det jag ser, och jag är säkert inte den enda–
–är en mor som älskar sina barn.
Och jag är glad att den kvinnan är min drottning.
Kraniet är karaktärens landskap.
Det här är fascinerande. Det här var ett bra förslag, Feodora.
Bertie, kom fram hit så att mr Coombe kan undersöka dig.
Bertie, uppför dig nu annars skickar jag din mus till konservatorn.
Till vad då?
Prinsens frontallob, där intellektet har sitt säte–
–är sorgligt outvecklat, medan loberna för stridslystnad–
–förstörelselusta och egenkärlek är mycket utskjutande.
Varifrån tror ni...att den här svagheten kan komma?
Er farfar, ers höghet, den framlidna kung George–
–tror jag hade samma sinnessvaghet.
Bertie må vara oresonlig och långsam, men han är inte galen.
–Finns det hopp om förbättring? –Kraniet ljuger aldrig, sir.
Hans humör är en del av karaktären.
Bertie, be mr Coombe om ursäkt.
–Bertie! Gör det nu! –Du kan inte tvinga mig.
–Vill du ha hemska mr Caine åter? –Ursäkta!
Bertie, kom tillbaka!
Vad är meningen att vi ska göra? Sätt honom i tvångströja?
–Victoria, varför alltid överdriva? –Bertie mådde bra tills Feodora kom.
Det är under din värdighet. Feodora har bara gjort familjen gott.
Har hon? Verkligen?
Du ska kanske fråga om etsningarna.
–Vad ska det betyda? –Hon har en ny häst.
–Jag köpte den inte åt henne. –Förråda dig för en häst?
Victoria, var förnuftig. Feodora är din syster, inte din fiende.
Albert, jag kan räkna ut att Feodora kan vara syster och fiende.
Förlåt att jag gör hertigen besviken.
Du ville se mig klädd som en kvinna som blev krossad av maken.
Hon låg själv bakom olyckan.
Verkligen?
Jag går hellre klädd som min mormor tjänarinnan än som någon i din släkt.
–Varför har alla vitt hår? –Det hade man på georgiansk tid.
–Vad är georgiansk tid? –Då alla kungar hette George.
Så när jag blir kung blir det bertiansk tid?
Vicky och Bertie, kom hit.
–Bertie, vad har du på huvudet? –Vi försöker forma det till en kung.
Pappa älskar mig inte om jag har en stygg bula.
Hela poängen med frenologi är att det inte är hans fel att han är sådan.
Bertie förstår inte det.
Jag tycker att din kära frenologi bara är hokuspokus.
–Dräkterna är befängda. –Givetvis.
Nu när mr Coombe har kopplat ihop din farfar kung George och Bertie–
–antar jag att kläder från hans period är ganska olyckligt.
Det finns ingen koppling. Mr Coombe är en charlatan.
–Vackert diadem. –Tack.
Safirerna måste ha varit dyra.
Jag visste inte att Langenburg var så rikt. Har du fått pengar?
Guten abend!
–Fredrik den store. –Grubblare och filosof. Passande.
Vilken glad Coburgtrio...
...jag menar kvartett, vi bildar.
Hennes Majestät Drottningen!
Hans Kungliga Höghet Prins Albert!
Hans Majestät Belgiens Kung!
Hennes Höghet Prinsessan Feodora!
–Tycker du om min dräkt, Joseph? –Väldigt mycket, ers nåd.
Jag är inte hertiginna ikväll.
–Inte? –Nej.
Fast...
...klänningslivet klämmer åt.
–Jag kan kanske stå till tjänst. –Ja, Joseph, det tror jag.
Mr och mrs Hudson verkar roa sig.
De har förstås varit ganska utfrusna sedan skandalen.
Jag hoppas att de var tillräckligt tacksamma för inbjudan.
Jag har inga klagomål.
–Ni bör nog be mig om en dans. –Det vore ett sant nöje.
Exakt var behöver ni mina tjänster, ers nåd?
–Just här, Joseph. –Här eller här?
Vi borde inte.
–Vill ni att jag slutar, ers nåd? –Nej.
–Finner hertigen balen trevlig? –Såsom förväntat.
Har ni sett min hustru eller lord Palmerston?
Inte nyligen. De äter kanske middag.
Du är vacker, Feodora. Jag måste medge att jag knappt kände igen dig.
Föga förvånande. Vi har inte setts på 20 år då du tvingade mig ur England.
Du hade ingen hemgift att tala om. Din mor och jag gjorde vårt bästa.
Ni gjorde det bästa för Victoria.
–Självklart. Hon var tronarvinge. –Och jag var en olägenhet.
–Det var så länge sedan. –Inte för mig.
Var är den där spolingen Joseph?
–Ser ni det paret? –De är svåra att missa.
Vilka är de? Varför tittar de så på mig hela tiden?
George Hudson, ers höghet.
Svindlaren?
–Det här är galenskap. –Inte ur min synvinkel.
Jag måste gå tillbaka.
Hertigen.
Innan du går.
–Var tusan har du varit?! –Uträttat naturbehov, sir.
Victoria, visst har Feodora gjort ett fantastiskt jobb med balen?
Hennes uppfinningsrikedom, särskilt i inbjudningarna, saknar motstycke.
Jag förstår inte vad du menar? Det här är dina gäster.
De är inbjudna i mitt namn, men utan min vetskap.
Vem är den där udda gentlemannen där borta?
Han som tar av sig jackan. Varför är han här?
Jag bjöd honom.
Han heter Elkington och är en berömd uppfinnare.
Tack för att du pekade ut honom. Jag måste tala med honom.
Han må vara din vän, men hur är det med svindlaren med hustru där borta?
–Kan du tala om varför Hudson är här? –Hudson?
Jag kommer inte ihåg alla namn på listan.
–Då frågar jag dem. –Nej.
Det vore under din värdighet, Drina.
Så beter sig en tvätterska, inte en drottning.
Det här är alltså ersättningen.
Du sålde det inte billigt åtminstone.
–Feo, du har skämt ut mig. –Det har du gjort helt själv, Drina.
Du hatar mig, inte sant?
Inget har varit rätt sedan du kom hit, Feo!
Jag vet att du vill vända Albert emot mig. Jag förstår inte varför.
Jag har gjort mitt bästa för dig.
Ditt bästa för mig?
Vet du när jag kan minnas att jag var lycklig senast?
Det var när vi bodde på Kensington och den gamla kungen bad mig komma.
Jag spelade Bach...
...och han sa att jag hade den vackraste profil han hade sett.
Han tänkte be mamma om min hand.
Feo...
–Fetknoppen kunde ju knappt stå upp. –Men jag hade blivit drottning!
Men det var inte mammas eller Leopolds plan.
De ville att du skulle bli drottning.
Så de skickade iväg mig att gifta mig med första bästa man.
Det var inte mitt fel.
Du vet inte hur det är att bo under ett tak som läcker...
...eller ligga intill en man som har druckit sig redlös.
Du har allt, Drina! Och du vet inte ens hur lyckligt lottad du är!
En bit av palatset i ert eget hem. Vill ni ha den?
–Vad kostar den? –En shilling, sir. Tack ska ni ha.
Hej! Hur många bilder av hovet vill ni ha?
–Vad kostar den där? –En shilling. Tack så mycket.
Bertie...
Mycket bra. Jag ska försöka...
Du vann.
Nej, Bertie! Ge mig den!
Ge mig den, Bertie. Det där var mycket dumt gjort.
–Du spelar ju aldrig med mig. –Det är för att du saknar schackknöl.
Nej...
Ska vi spela kula, Bertie?
Jag vill inte spela kula. Jag vill spela schack.
–Du skulle kunna spela med honom. –Nej, han lär sig aldrig reglerna.
Jag besparar honom ytterligare besvikelser.
–Så du ska bara ge upp om honom? –Nej, jag är pragmatisk.
–Du hörde vad mr Coombe sa. –Känner han din son bättre?
"Dei Gratia", av guds nåde.
Det står på alla mynt utom det här.
Jag har hört att man kallar det "det gudlösa silvermyntet".
–Först etsningarna och nu det här. –Vi ser till att misstaget åtgärdas.
Skadan är redan skedd.
–Får jag tala rättfram, ers höghet? –Ni brukar inte be om tillåtelse.
Bilderna har gjort er gott.
–Vad i hela världen menar ni? –Den här kostade mig en shilling.
Tror ni att folk köper dem för att skratta åt dem?
Varje gång ni får barn glädjer det nationen.
De frågar sig även hur mycket ni ska kosta dem. Jag fick tala rättframt.
De här triviala bilderna påminner era undersåtar–
–om att ni inte är nåt gudalikt, utan en kvinna som badar sina barn–
–och älskar sina hundar.
Och det...är önskvärt?
Vet ni hemligheten bakom min popularitet?
Jag är viscount, men när folk ser mig på kapplöpning–
–ser du bara en man som tycker om att spela...precis som de gör.
Och det familjära ger inte förakt?
Är något av det här...familjärt för era undersåtar, ers höghet?
Men ett barn och en hund... det är något de förstår.
Ni kan ha rätt.
Men myntet är oförlåtligt. Vem bär ansvaret?
Jag frågar er, premiärminister, vem som bär ansvaret.
Om ni kommer ihåg–
–tog prinsen ansvar för utformningen av silvermyntet.
Det vore mycket olyckligt om hans inblandning blev känd–
–särskilt nu med stämningen av tryckeriet.
Vi bör kanske låta hennes majestät förbereda dopet.
Var det allt, ers höghet?
–När tänkte du berätta om stämningen? –Du kunde ju inte agera.
Advokaterna sa att jag kunde göra det.
–Och du tänkte inte på att fråga mig? –Jag antog att vi önskade detsamma.
Jag har ändrat mig.
Lord Pam säger att bilderna är populära.
När började du se monarkin som enbart underhållning?
Det handlar inte om att vara omtyckt, utan om att vara respekterad.
Titta på det. Var står det att jag är drottning med guds nåde?!
Det fick inte plats på grund av kronan du ville ha.
Jag ville se ut som en drottning! Hur är det möjligt när min make...?!
Du motsäger dig själv.
Etsningarna förminskar dig, men du är rasande över att latin som ingen kan–
–har utelämnats på ett mynt. Du saknar logik!
Ers majestäter, ärkebiskopen är på väg till tronrummet.
Inför dopet.
Du ser strålande ut.
–Ska du gå på dopet? –Självklart.
Det blir säkert fascinerande.
Arthur William Patrick Albert.
Jag döper dig i Faderns, Sonens och den Helige andes namn.
Vi tar emot det här barnet i Kristus gemenskap.
Bertie!
Barn...
Skickades hon bort för att inte gifta sig med farbror George?
Min framlidna svärfar tyckte om att plåga sina bröder med tanken–
–att han kunde få en tronarvinge.
Jag är rädd att Feodora bara var en bricka i det spelet.
Hon ger mig skulden.
–Hon vill utkräva hämnd. –Hämnd?
Du överdriver, Victoria. Vad skulle en fattig tysk prinsessa kunna göra–
–för att skada Englands drottning?
–Det är sant. –Nej.
Jag har aldrig tänkt på det.
Visste du att min syster sålde inbjudningar till balen?
Jag bad henne bjuda in olika gäster.
Om de skickar henne gåvor är det inte oväntat.
Folk skickar saker till dig jämt.
Varför missunnar du henne några smulor från ditt bord?
Jag tror att det är dags för dig att åka hem.
Jag tror att din make kommer att beklaga det.
Han tycker mycket om att ha någon rationell att tala med.
Hon hatar mig, Albert.
För att hon behandlar dig som en syster och inte en gudinna?
Victoria, jag tror att ditt intellekt är överbelastat.
Säger du att jag är galen? Är det så?
Nej, liksom Bertie har din karaktär överutvecklad egenkärlek.
Du räcker det.
Jag förväntade mig något du inte kan vara – en rationell kvinna!
Jag inser mitt misstag nu.
Hur kan du vara så känslokall?
Det är enda sättet att hantera ditt humör.
–Jag vill inte sjunka till din nivå. –Min nivå?!
När slutade du älska mig, Albert?
Jag älskar dig, precis som jag älskar barnen.
Det är min plikt att skydda er alla.
Det var inte vad jag menade.
Jag vet det.
Men det är allt som återstår.
Min mus har smitit och kommer aldrig tillbaka.
Älskling, kom hit.
–Vi ger dig en annan mus. –Det blir inte samma sak.
Nej, det blir inte samma sak.
Pappa älskar mig inte längre för att jag är dum.
Man kan inte sluta älska någon, Bertie.
Det är inte möjligt.
Text: Hans Sjölund www.sdimedia.com